Суспільний вимір особи згідно з християнським реліцяйним персоналізмом Чеслава Станіслава Бартніка - Горбань, Річард (Добрий Пастир: науковий вісник Івано-Франківської академії Івана Золотоустого. Богослов’я. Філософія. Історія, 2009)
Ще від часів Боеція (480-524) увійшло в практику говорити про людську особу як про індивідуальність, її неповторність, особливість. Та донині багато відкидають персоналізм, щоб рятувати суспільний вимір людини, звертаючи увагу передовсім на спільноту як таку. Тим часом все більше зауважується, що особа, будучи окремою субстанцією в фізичному плані, має спільну для всіх людських індивідів природу, оскільки всі належать до тієї самої спільноти людей. І то не лише людська природа єднає всіх людей в одну спільноту, а сама особа в своїй сутності діалектична, тобто індивідуальна і водночас суспільна.